Pro gamyklos vartus vienas po kito rieda sunkvežimiai. Tačiau iki naujas modelis čia patenka, jam reikia nueiti ilgą kelią – nuo kalno popierinių eskizų ir brėžinių iki gamybos "repeticijų" specialiose gamyklose. Tik nuėjęs šį kūrybinių kančių pilną kelią naujas modelis įgyja teisę vadintis "naujos kartos sunkvežimiu".
Iš pradžių – iššūkiai
Nuo idėjos iki serijinės modernaus sunkvežimio gamybos – kelias pilnas kūrybinių kančių. Kokią ilgą ir didelę patirtį beturėtų gamintojas, jis pasmerktas pereiti keletą itin sudėtingų, prieštaringų, o kartais netgi dramatiškų sunkvežimio kūrimo etapų. Jau senokai pastebėta, kad visi tie etapai bet kurioje gamybos srityje turi daugybę bendrų bruožų, tad humoro nestokojantys kūrėjai jiems davė atitinkamus vardus.
Pirmasis etapas: popierinis – rožinis
Bet kokio naujo gaminio kūrėjai pirmiausia pastebi ar intuityviai pajunta, kad dabar jų gaminamas automobilis (motociklas, fotoaparatas, kompiuteris… kas tik norit) ima neatitikti nuolat augančių poreikių ir metas vartotojams siūlyti ką nors nauja. Atidi klientų, visuomenės ir konkurentų analizė sufleruoja (bet niekad nežinai, ar teisingai), kokius reikalavimus turėtų atitikti naujas sunkvežimio modelis. Tuo pačiu, siekiant nustatyti kokias technologines naujoves galima būtų pritaikyti naujame gaminyje, atidžiai stebima rinka. Šie duomenys tampa įrangos ir transporto sprendimų sąrašo juodraščiu, kuris bus nuolat papildomas ir tobulinamas, kol pagaliau taps projektu pagal kurį ir bus kuriamas modernus sunkvežimis.
O kodėl šis etapas rožinis? Ogi todėl, kad jame konstruktoriai, dizaineriai ir daugelis kitų įvairių specialybių darbuotojai, dalyvaujantys kūrime, dažniausiai skraido padebesiais: norai paprastai maksimalūs, užmojai – didingi, svajonės – svaiginančios… Nors paprastai visi žino, kad svajonių realizavimas privers juos nusileisti į nuodėmingąją žemę ir taikytis prie galimybių, tačiau daugelis kūrėjų šiame etape vis dar tikisi, o gal…? Ir kuria popierinius, nors šiais laikais jau dažniau skaitmeninius, iššūkius. Jie vis dar gražūs…
Antrasis etapas: kompromisinis – raudonas
Tada ateina metas kitam iššūkiui – idėjas paversti tikrove. Iki tol naujovės kūrėjai, galima sakyti, virė savose sultyse: kūrybiniai ginčai vyko tarp bendraminčių ir to paties išsilavinimo arba specialybės kolegų, o ginčų objektas dažniausiai – kova, visai kaip socialistinio realizmo literatūroje, tarp gero su dar geresniu. O štai pradiniame idėjų įkūnijimo etape prasideda bendradarbiavimas tarp įvairių padalinių: darbuotojai, pradedant projektavimo ir konstruktorių komanda ir baigiant gamybininkais ima dirbti drauge. Bene svarbiausias šio etapo uždavinys – suderinti visų šiame darbo procese dalyvaujančių specialistų norus, pageidavimus, siekius, netgi ambicijas ir bent popieriuje sukurti sunkvežimį tokį, kurį … būtų įmanoma bent įsivaizduoti.
Skamba paradoksaliai, tačiau jei visų specialistų visi norai būtų įgyvendinti, realybėje turėtume metalo laužo krūvą su kuo puikiausiomis atskirų agregatų savybėmis. Ir, deja, nevažiuojančią, nes tos puikiosios savybės viena kitai smarkiai prieštarautų. Tad šiame etape svarbiausiais atradimais tampa – kad ir kaip paradoksaliai tai beskambėtų – kompromisai. Taip, jie neretai nužudo pačias puikiausias idėjas, tačiau tik jų dėka kartais netgi varant į neviltį siauresnės srities specialistų gyvenimą, suderinami bendrieji siekiai. Todėl tai antroji ir, ko gero, skausmingiausioji naujojo sunkvežimio idėjos kūrybinių kančių stadija. Jos rezultatas – kalnas popierinių bei elektroninių dokumentų, plastilino bei molio maketai. Ilgos kūrimo kelionės pabaiga įkūnijama metale.
Visus šiuos darbus atlieka gana siauras specialistų ratas palyginus nedidelėje erdvėje: kūrybiniai ginčai, kaitinami kūrybinių aistrų, verda viename katile, tegu kartais ir tokiame milžiniškame, kuriame, kaip pavyzdžiui "Scania" moksliniame centre, triūsia per tūkstantį darbuotojų. O štai projekto perkėlimas į gamybą…
Trečiasis etapas: juodasis – darbo
… šiais laikai tai super sudėtinga lygtis, kurioje beveik vieni nežinomieji, užtat žinomas galutinis rezultatas, kurį reikia pasiekti. Automobilizmo aušros laikais sunkvežimių gamintojai turėjo aibę techninių problemų, tačiau kai ir kol surinkimui reikalingas detales bei mazgus jie gaminosi patys, jų sprendimai buvo jų pačių rankose. Dabar situacija gerokai pasikeitė: iš maždaug 5,5 tūkst. detalių, sudarančių sunkvežimį, kai kuriose markėse daugiau negu pusė jų gaminamos kažkur – savoje šalyje arba užsienyje. Tarptautinės kooperacijos lygis šiais laikais toks didelis, kad naujojo modelio gamyba turi būti iš anksto suderinama su gamybos partneriais savoje ar netgi keliose užsienio šalyse, todėl atsiranda nauji reikalavimai tiek darbuotojams, tiek įrangai, nes pastaroji dažnai yra pritaikyta konkrečiam gaminiui.
Viena iš didžiausių investicijų, laukiančių naujo sunkvežimio gamintojų – nauji presai, naudojami kabinos dalims gaminti. Kadangi vienas toks presas sveria 25-30 tonų, tad jo "apgyvendinimas" kartais tampa nemenka problema. Štai Vokietijoje, Volfsburgo miesto gyventojai, įsikūrę netoli "Volkswagen" gamyklos, puikiai jaučia, kada ima dirbti gamyklos presai, štampuojantys šių mašinų detales, nors presų pamatai įleisti į 10-15 m gylį. Kita nemenka problema – naujų robotų įsigijimas, kurie šiais laikais ne tik smarkiai pagerino gamybos efektyvumą, bet ir garantuoja gerokai aukštesnę surinkimo kokybę. Pavyzdžiui, dabar priekinius sunkvežimio stiklus į jiems skirtą vietą robotai ne įstato, o įklijuoja. Tai suteikia du privalumus: kabina yra saugesnė, nes nedūžtantys langai tampa kabinos konstrukcijos dalimi, o gamybos procesas – veiksmingesnis. Be to, užtikrinama ir geresnė kokybė. Beje, "Volvo" sunkvežimių gamyboje dalyvauja apie 300 robotų ir 340 presų, nemanau, kad jų kiekis labai skirtųsi ir kitų gamintojų gamyklose.
Kokybės garantija – repeticija.
Popierinis ar netgi skaitmeninis bet kurio daikto ar proceso projektas toli gražu negarantuoja sklandaus ir patikimo darbo: natūroje paaiškėja projektavimo klaidos, kurių tokiame sudėtingame darbe kaip automobilio gamyba būna neišvengiamai daug. Jeigu jas aptiksi tik pagrindiniame konvejeryje, projekto klaidų taisymas kainuos milžiniškus pinigus. Tačiau už milžiniškus pinigus kartais dar baisiau sugaištas laikas, kuris taip pat yra pinigai, tik gerokai didesni, negu išleisti vienam ar kitam darbo procesui konvejeryje pakeisti.
Kaip išvengti tokių nuostolių? Receptas buvo žinomas seniai, tik automobilių gamintojai ilgokai nesiryžo jo pritaikyti praktikoje, nes vis atrodė, kad vaistai bus pavojingesni už ligą. Tačiau ilgainiui paaiškėjo, kad nepagaminti sunkvežimiai kainuoja gerokai brangiau negu konvejerio derinimo ar perdarinėjimo darbai. Gamintojams neliko nieko kito, kaip kurti miniatiūrines gamyklų ir jų konvejerių kopijas, jose "repetuoti" geriausią surinkimo procesą ir išsiaiškinti, ar įmanoma pagaminti sunkvežimį tokia seka ir tais įrankiais, kuriuos numatė inžinieriai. Tokiose gamyklose galima išbandyti naujus prietaisus ir kurti bandomuosius sunkvežimius. Išankstinė bandomoji gamyba eksperimentinėje gamykloje yra svarbi ir kokybės kontrolės dalis.
Pagaliau eksperimentinėse gamyklose galima vykdyti darbuotojų apmokymą bei gilinti jų žinias. Pavyzdžiui, "Volvo" sunkvežimių gamintojai dabar tokias gamyklas turi net dvi – Tuvėje ir Umėjoje. Jose, siekdami išmokti surinkti naująjį FH, kartu su vilkiko kūrėjais dirbo gamybos operatoriai iš viso pasaulio. Kai atėjo laikas perkelti surinkimo procesą į įprastas gamybos linijas gamyklose, šie operatoriai galėjo mokyti savo kolegas, kaip tai atlikti. Ir nors naujasis FH yra gerokai sudėtingesnis, bet dėl patobulinimų ir išmanių surinkimo sprendimų naujųjų sunkvežimių gamyba tapo lengvesnė.
Vienas iš tokių sprendimų, gimęs "repeticijų" metu – važiuoklę gamybos metu apversti apačia į viršų: paaiškėjo, kad taip kur kas lengviau ir paprasčiau montuoti ją sudarančius komponentus. Kitas racionalus sprendimas – visus elektros laidus iki kabinos išvedžioti dešinėje važiuoklės pusėje, o suslėgto oro linijas – kairėje. Ir surinkti, ir esant reikalui remontuoti taip sukomponuotas detales tapo paprasčiau, o tai reiškia ir greičiau, ir pigiau. Pagaliau yra elementarios "konvejerio tiesos": geresnės darbo sąlygos lemia geresnę gaminio kokybę ir jeigu kažką lengva surinkti, tad visada didesnė tikimybė tai padaryti be klaidų.